home
***
CD-ROM
|
disk
|
FTP
|
other
***
search
/
Chip 1996 April
/
CHIP 1996 aprilis (CD06).zip
/
CHIP_CD06.ISO
/
hypertxt.arj
/
9302
/
SHAREWAR.CD
< prev
next >
Wrap
Text File
|
1995-04-18
|
5KB
|
83 lines
@VSok kicsi sokra megy@N
A nyolcvanas években három programozó osztozott az elsô
shareware program, az Easy File sikerében. Akkoriban
egyikük sem sejtette, hogy találmányuk úgy terjed majd,
mint a programjuk. Egy cél lebegett elôttük, a
meggazdagodás.
Aki programokat szerez, másol, terjeszt, az maga is
részesévé válik a shareware-üzletnek. A public domain
programokkal ellentétben a shareware-ek nem ingyenesek. A
fejlesztô üzenetet hagy a programjában, melyben a
felhasználót arra kéri, hogy egy bizonyos -- általában 10
és 300 márka közötti -- összeget utaljon át a számlájára,
ha hosszabb ideig használni akarja a programot. A magát
így regisztráltató felhasználó a fejlesztôtôl az újabb
verziót, verziókat ingyen vagy kedvezményesen kapja,
esetleg egy teljesebb szolgáltatást nyújtó változathoz
juthat hozzá. Aki megelégszik az alapváltozattal, az
esetleg ingyen is használhatja azt. A shareware programok
elônye, hogy már a vásárlás elôtt legálisan ki lehet
próbálni ôket, hogy megfelelnek-e a felhasználó igényeinek
és elvárásainak. Ráadásul a kérdéseket és a problémákat
közvetlenül a szerzôvel lehet tisztázni.
Hogyan is kezdôdött a ""shareware story"? Az amerikai
sikertörténet 1979-ben, a Washington állambeli Bellevue-ben
indult. Az IBM-nél dolgozó és az elektronikáért rajongó
Jim Button munka után a fiával üldögélt a szobában, és elsô
számítógépét próbálta összebarkácsolni. A 6502-es
mikroprocesszor köré épített masina még csak a gépi kódot
értette meg. A programokat magnókazettán tárolták. Mivel
Button szenvedélyes barkácsoló hírében állt, ezért egyik
barátja különleges kéréssel fordult hozzá: készítsen neki
egy olyan adatbáziskezelô programot, amellyel
etikettcímkéket lehet kinyomtatni.
îgy született meg az ""Easy File". A kapott pénz
fellelkesítette Buttont, és továbbfejlesztette programját.
A jól sikerült programot a lehetô legtöbb embernek akarta
eladni, hogy gyorsan meggazdagodjon. Az elsô vevôk az
IBM-nél dolgozó kollégái voltak. Jim Buttonnak akkoriban
még nem sok fogalma volt az eladásról és a terjesztésrôl,
de mindenképpen saját maga akarta megszervezni a
forgalmazást.
A ""sok kicsi sokra megy" elv alapján úgy okoskodott, hogy
nagy példányszámban fogja elterjeszteni a programot. Ennek
legegyszerûbb módja, ha nem saját maga keresi meg a
lehetséges ügyfeleket, hanem azokat kéri meg a másolásra,
akik már használják programját. 1983-ban ezért magába a
programba beépített egy üzenetet. Ebben felkérte a
felhasználót, hogy tetszése szerint másolja és adja tovább
a programot. Button nem akarta ingyen adni a szoftvert, a
program használatáért a felhasználóktól egy csekély összeg
átutalását kérte a képernyôn megjelenô számlaszámra --
persze csak önkéntes alapon.
Button ekkortájt hallott elôször Andrew Fluegelmanrôl,
akinek PC-Talk programja hasonló üzenetet tartalmazott.
Programja egy példányát elküldte Fluegelmannek -- ebbôl
jövedelmezô barátság született. Button ""Easy File"
programját átkeresztelték ""PC-File"-ra, és meghatározták a
regisztrálás díját is: 25 dollárt.
A shareware nyitány harmadik szereplôje Bob Wallace. ï a
Microsoft elsô alkalmazottjai egyike volt, majd Seattle-ben
megalapította a Quicksoft céget, hogy forgalomba hozza
""PC-Write" nevû programját. Wallace új ötlettel bôvítette
ki a shareware-koncepciót: ha egy regisztrált felhasználó
új ügyfelet toboroz, akkor jutalékot kap. Wallace volt az,
aki bevezette egy cikkében a ""shareware" elnevezést.
Button szabadságát Hawaiiban töltötte, miközben barátja egy
kedves meglepetést eszelt ki: a PC World magazin
fantasztikus kritikát közölt a ""PC-File"-ról. Egy csapásra
híressé vált a program. Andrew Fluegelman könnyen
megvalósíthatta e meglepetést, hiszen ô volt akkor a PC
World kiadója.
@KPatricia Müller@N